Puer Senex
Abstract
Rom anist Ernst Robert C urtius je v dveh razpravah ,Knabe und G reis’ (Europäische L iteratur und Lateinisches M ittelalter, 4. Aufl. 1963, str. 108 sl.) in ,Puer senex’ (Gesam melte A ufsätze zur rom anischen Philologie, 1960, str. 12 sl.) opozoril n a literarni top os z m odrostjo starčka obdarjenega dečka, čigar n aj[1]naivnejša in vizualno najpreprostejša izrazna oblika je otrok z belim i starčev[1]skim i lasm i. Tako im a etruščanski m itični heroj Tages — učitelj haruspicinskih tajnosti — videz otroka h k rati pa sive lase; o Tobiji iz Stare zaveze je rečeno, da je bil sicer najm lajši v svoji deželi, a ni v svojem delu kazal nič otroškega. C urtius je zasledoval, da se m otiv deček-starec najpogosteje pojavlja v drugi polovici 1. stoletja n. š., v kasni antiki in zgodnjesrednjeveških življenjepisih svetnikov, njegove inačice pa še v poznem srednjem veku in poznejšem času tja do 16. stoletja. S tem i literarnim i podatki lahko prim erjam o italsko-rim ske upodobitve dečkov, ki v svojih potezah n a najrazličnejše načine izražajo nadpovprečnost, m odrost, preudarnost, začenši z lepo italsko-etruščansko bronasto deško glavo iz 2. stoletja pred n. š., hranjeno v Firencah. Zdi se, d a so portreti dečkov-starcev posebno pogosti na prehodu iz 2. v 3. stoletje in v obdobju Antoninov. Cesto jih najdem o tudi od 3. stoletja dalje. In kaj je nagnilo starše, da so svoje zgodaj um rle otroke — večinom a gre nam reč za nagrobne portrete — dali upodabljati kot m islece? Lahko bi se od[1]ločili za m nenje, da so hoteli bodočnosti na ta način sporočiti, kako zelo izobra[1]ženi in dobro vzgojeni so bili njihovi sinovi. Za R im ljane je bila izobrazba, pred vsem seveda grška, neke vrste odrešitev in poroštvo za trajno slavo. Lahko bi se lotili reševanja problem a tudi s stališča prim itivnejšega predstavnega sveta. M alčki naj bi izgledali na svojih grobnih portretih zreli in dostojanstveni v n a sprotju z awQOt, to je z otroki, ki so predčasno um rli, nezreli in nevredni. L judska vera si je predstavljala, da ti blodijo okoli kot neodrešeni duhovi v sprem stvu Hekate. V resnici p a korenini, na kar opozarja tudi Curtius, tip puer senex v idealu Odrešenika, čudežnega otroka, ki združuje v sebi svežino in ne[1]dotaknjenost z m odrostjo starosti. Vodilni lik zveličarja, po katerem hrepenijo lju d je v časih stiske. Tudi dvanajstletni deček Jezus je v jeruzalem skem tem plju spravil s svojo m odrostjo in s svojimi odgovori vse v začudenje. Rom anist Ernst Robert C urtius je v dveh razpravah ,Knabe und G reis’ (Europäische L iteratur und Lateinisches M ittelalter, 4. Aufl. 1963, str. 108 sl.) in ,Puer senex’ (Gesam melte A ufsätze zur rom anischen Philologie, 1960, str. 12 sl.) opozoril n a literarni top os z m odrostjo starčka obdarjenega dečka, čigar n aj[1]naivnejša in vizualno najpreprostejša izrazna oblika je otrok z belim i starčev[1]skim i lasm i. Tako im a etruščanski m itični heroj Tages — učitelj haruspicinskih tajnosti — videz otroka h k rati pa sive lase; o Tobiji iz Stare zaveze je rečeno, da je bil sicer najm lajši v svoji deželi, a ni v svojem delu kazal nič otroškega. C urtius je zasledoval, da se m otiv deček-starec najpogosteje pojavlja v drugi polovici 1. stoletja n. š., v kasni antiki in zgodnjesrednjeveških življenjepisih svetnikov, njegove inačice pa še v poznem srednjem veku in poznejšem času tja do 16. stoletja. S tem i literarnim i podatki lahko prim erjam o italsko-rim ske upodobitve dečkov, ki v svojih potezah n a najrazličnejše načine izražajo nadpovprečnost, m odrost, preudarnost, začenši z lepo italsko-etruščansko bronasto deško glavo iz 2. stoletja pred n. š., hranjeno v Firencah. Zdi se, d a so portreti dečkov-starcev posebno pogosti na prehodu iz 2. v 3. stoletje in v obdobju Antoninov. Cesto jih najdem o tudi od 3. stoletja dalje. In kaj je nagnilo starše, da so svoje zgodaj um rle otroke — večinom a gre nam reč za nagrobne portrete — dali upodabljati kot m islece? Lahko bi se od[1]ločili za m nenje, da so hoteli bodočnosti na ta način sporočiti, kako zelo izobra[1]ženi in dobro vzgojeni so bili njihovi sinovi. Za R im ljane je bila izobrazba, pred vsem seveda grška, neke vrste odrešitev in poroštvo za trajno slavo. Lahko bi se lotili reševanja problem a tudi s stališča prim itivnejšega predstavnega sveta. M alčki naj bi izgledali na svojih grobnih portretih zreli in dostojanstveni v n a sprotju z awQOt, to je z otroki, ki so predčasno um rli, nezreli in nevredni. L judska vera si je predstavljala, da ti blodijo okoli kot neodrešeni duhovi v sprem stvu Hekate. V resnici p a korenini, na kar opozarja tudi Curtius, tip puer senex v idealu Odrešenika, čudežnega otroka, ki združuje v sebi svežino in ne[1]dotaknjenost z m odrostjo starosti. Vodilni lik zveličarja, po katerem hrepenijo lju d je v časih stiske. Tudi dvanajstletni deček Jezus je v jeruzalem skem tem plju spravil s svojo m odrostjo in s svojimi odgovori vse v začudenje.
Downloads
Downloads
Published
How to Cite
Issue
Section
License
![Creative Commons License](http://i.creativecommons.org/l/by-nc-sa/4.0/88x31.png)
This work is licensed under a Creative Commons Attribution-NonCommercial-ShareAlike 4.0 International License.
Authors guarantee that the work is their own original creation and does not infringe any statutory or common-law copyright or any proprietary right of any third party. In case of claims by third parties, authors commit their self to defend the interests of the publisher, and shall cover any potential costs.
More in: Submission chapter